(: SDR :)
Vara târziu a anului 1498, Milano.
Leonardo da Vinci a facut ultimele retusuri la o imagine emblematica a Renasterii.
Nu a fost un moment decisiv doar pentru istoria artei,
dar si pentru competitia dintre civilizatiile lumii.
Dupa secole de lâncezeala relativa, Europe era acum lacasul celei mai dinamice culturi.
De ce ?
Raspunsurile sunt un pic neasteptate.
Povestea ridicarii Europei dupa ceea ce a fost numit "Evul Intunecat",
este adesea prezentata ca o poveste pur europeana.
Cumva, gloriile antichitatii clasice sunt redescoperite,
apoi sculpturile si picturile se amelioreaza,
bisericile devin mai atragatoare, împaratii mai puternici.
Tot inainte, europeni !
Nu chiar.
Europa fusese surclasata si eclipsata de chinezi si de civilizatia musulmana.
Si doar învatand de la ele si apoi profitând de nenorocirea altora,
Europa a inflorit si a stralucit.
Emergenta Europei va implica o explozie brutala in tinuturi indepartate.
Culturi straine pe care europenii abia le cunosc.
Inventiile din Orient.
Asedii titanice.
Putine culturi se dezvolta doar prin ele insele.
Ele fura ideile rivalilor si se strecoara prin golurile lasate de altii.
Civilizatiile nu sunt create doar de un centru,
ci, de asemenea, de margini, de periferii,
în spatiile goale în care intr-o zi, ceva neasteptat se produce.
ISTORIA LUMII DE ANDREW MARR
IN LUMINA
Dupa caderea Romei în sec. V d.Hr.,
Europa se inchide, optimismul i-a îngheatat.
Migratori ciudati navalesc din est.
Orasele se micsoreaza.
Cunostintele au fost uitate.
Vitalitatea nu mai venea de la vechile centre, ci de la margini.
Si nici un popor nu era mai dinamic,
mai surprinzator,
decât vikingii.
Traversand marile si oceanele in barci cu fundul plat,
vikingii deja terorizasera si începusera sa colonizeze i-le Britanice, Islanda si Franta.
Au ajuns chiar si in Groenlanda si America de Nord.
Acum, se îndrepta adânc in inima Europei de Est.
Când vorbim de civilizatie,
vikingii din Norvegia, Suedia si Danemarca nu au o presa foarte bun.
Europenii aveau tendinta de a-i vedea ca jefuitori, pagâni fara mila.
Ei se rugau la Dumnezeu, "Apara-ne de furia normanzilor."
Si raidurile lor erau ca ale haitelor de lupi infometati.
Dar motivul pentru care vikingii sunt cu adevarat importanti,
se datoreaza marelui lor talent de a coloniza.
Si in dimineata anului 882, un grup de slavi, dintr-o mica asezare din Kiev,
erau pe punctul de a se confrunta cu acest talent ciudat al barbatilor din nord.
Stim ce s-a întâmplat uimitor de amanuntit, datorita scrierilor.
Din punctul de vedere al vikingilor,
sau al rus-ilor, cum li se spunea.
Sub vechea Manastire a Pesterilor, din capitala ucraineana Kiev,
este un labirint de celule si biserici subterane:
ultimul loc de odihna al calugarilor mumificati.
Aici, la începutul sec. X,
ceea ce unii calugari au scris, a devenit cunoscut ca "Prima cronica ruseasca".
Aceste cronici sunt de mare interes pentru ca vikingii sunt cei care vorbesc.
E destul de clara conceptia vikingilor despre lume.
Iar ele ne spun ca triburile slave locale nu aveau legi si se bateau între ele.
Asa ca s-au dus la rus-i si le-a spus:
"Tara noastra este vasta si bogata, dar nu are ordine."
"Veniti si stapâniti-ne".
Este credibil ca invitatia sa fi fost chiar atât de politicoasa?
Nu, dar totusi vikingii au facut-o.
Capetenia expeditie era Oleg, print viking si sef al rus-ilor.
Si-a spus revendicarile Kiev-ului.
Victorios, Oleg se declara noul print al Kiev-ului.
Si Kiev devine capitala regala a unei regiuni care va fi cunoscuta ca "Tara rus-ilor".
Sau cum ii spunem noi astazi: Rusia.
Kiev-ul înca mai sarbatoreste victoria lui Oleg ca fiind momentul real de fondare.
Si pe buna dreptate.
Pentru ca Oleg a unit toate triburile din jur si le-a fortat sa-i plateasca tribut.
El si vikingii dominau acum tot comertul care lega nordul de sud.
Multe civilizatii mari s-au nascut pe malurile unui fluviu.
Si aici, pe Nipru, blanurile, ceara si sclavii mergeau spre sud,
în timp ce argintul, scos din minele din Afganistan
de civilizatiile puternice si noi ale islamului, mergeau spre nord.
La varsarea Niprului, este Marea Neagra,
poarta de acces la cel mai mare si mai bogat oras din Europa,
Miklagard,
denumirea vikinga pentru Constantinopol.
Sursa de comert si de idei,
era, de asemenea, lacasul Bisericii Crestine Ortodoxe Grecesti.
La un secol dupa nasterea sa, Kiev-ul era înca la fel de pagân ca fondatorii sai vikingi.
Conducatorul sau de atunci, Vladimir cel Mare, evident ca nu era un om religios.
Un cronicar l-a descris ca fiind un "mare curvar".
Dar Vladimir a decis ca un oras in plina ascensiune
are nevoie de una dintre aceste la moda, nou-ultramoderne religii.
Si a venit cu propriul sau mod neobisnuit de a alege una.
Se spune ca a cerut reprezentantilor
romano-catolicilor, grecilor ortodoxi, crestinilor, iudaicilor si islamistilor
sa vina aici si sa-l convinga.
"Haideti, argumentati. Convertiti-ma."
Batranul razboinic viking a fost destul de interesat de islam
pâna când a auzit ca acesta implica renuntarea la alcool, moment în care, a spus:
"OK, iesiti afara."
În cele din urma, a ales crestinismul ortodox grec
si a început sa construiasca prima biserica de piatra din Kiev.
A fost o alegere importanta deoarece când ne gândim ce este propriu doar vechii Rusii,
aceste cupole ca ceapa, preotii, manastirile si icoanele,
toate acestea se datoreaza deciziei lui Vladimir.
Ceea ce a început cu comertul, blanurile si argintul,
a înflorit în cultura, arhitectura si religie.
Prin sec X, Europa avea o granita estica crestina trasata de vikingi.
Si care exista si astazi.
În interiorul acestei frontiere,
cestinismul european parea a fi înca nesofisticat, putin cam necioplit.
Mai ales comparat cu vibranta cultura intelectuala
dezvoltata de-a lungul uriaselor regiuni ale lumii islamice.
Anul 827.
O echipa de astronomi si matematicieni lucrau în desertul Sinjar, în nord-vestul Irak-ului.
Sunt condusi de Muhammad ibn Musa Al-Khwarizmi,
un invatat uzbek din Casa Inteleptilor,
centrul invatamantului islamic din Bagdad, situat in inima noii civilizatii musulmane.
Al-Khwarizmi se lupta
cu una din cele mai mari provocari ale lumii stiintifice a timpului:
incercarea de a masura precis circumferinta Pamantului.
Aceasta expeditie de-a lungul desertului era prima etapa a unui proiect
comandat de califul din Baghdad, Al-Ma'mun,
care dorea ca el sa-si foloseasca vastele cunoastinte stiintifice
pentru a realiza o harta precisa a lumii care sa arate imensa intindere a imperiului islamic.
Islamul deja domina o suprafata mai mare decat a Imperiului Roman.
In sec. IX, musulmanii domnesc peste mai mult de 30 milioane de subiecti
incepand cu actualul Pakistan la est si pana in Spania la vest.
Este epoca unui islam viguros, tanar, iscoditor
adunand texte vechi din lumea intreaga,
incercand sa le inteleaga,
impingand inainte stiinta si matematica.
Este varsta de aur a islamului.
Ideea lui Al-Khwarizmi era de a masura unghiul format de Soare cu Pamantul
pana cand el se schimba cu un grad.
El a stabilit ca oamenii lui parcursesera 100 km inainte ca unghiul sa se scimbe.
Folosind doar niste bete si un instrument simplu de alama
a calculat ca circunferinta Terrei este de 37.300 km,
o cifra remarcabila, foarte aproape de un calcul exact.
Al-Khwarizmi a continuat facand mai multe harti,
desenand mai mult de 2.000 de orase si de date geografice din intreg imperiul islamic.
Al-Khwarizmi face descoperiri importante in trigonometrie si aritmetica,
le punea impreuna si le explica.
Cartile sale erau inca folosite sute de ani mai taziu,
adevarata lui specialitate fiind algoritmii.
De fapt, cuvantul vine de la versiunea latina a numelui sau, "algorithmus".
Si desigur, algoritmii sunt importanti in programarea computerelor moderne.
De fiecare data cand folositi telefonul mobil,
amintiti-va ca un batran musulman uzbek se ascunde in el.
In acele timpuri, lumea islamica incercuise Europa crestina.
Orasul spaniol Cordoba era un stralucitor avantpost occidental al lumii musulmane
si al doilea cel mai mare oras al planetei, dupa Bagdad.
Era o palma usturatoare data mult mai slabului si neorganizatului
regat crestin din nordul Europei.
In centrul lui se gasea Marea Moscheie.
In sala de rugaciuni stralceau 850 de stalpi de marmura, onyx si jasp,
un amestec imaginativ de coloane romane si de amintiri ai palmierilor din oazele indepartate.
Fuziune arhitecturala.
Biblioteca regala din Cordoba se spune ca adapostea 400.000 de carti,
pe cand cele mai mari biblioteci crestine aveau cateva sute.
Si unde Orientul intalneste Occidentul, se face schimbul de idei.
Locurile ca si Cordoba erau nemaipomenite
pentru a transmite informatiile dintr-o parte a umanitatii in cealalta,
asa cum a fost cazul învataturilor antice grecesti, a filozofiei evreiesti,
a matematicii hinduse, a astronomiei si ingineriei musulmane,
care au fost transmise lumii crestine.
În cele din urma, crestinii vor distruge regatul Al-Andalus,
dar nu inainte ca dusmanul sa transmita torta invataturilor celuilalt,
putand spune ca Evul Intunecat a fost luminat de Spania musulmana.
In acest moment putem spune ca lumea islamica va continua sa progreseze,
ca viitorul va fi stiintific si musulman.
Motivul pentru care nu a fost asa, il gasim inca o data la margini,
intr-o lume de ierburi mici si paduri.
Este un mod simplu de a povesti istoria umanitatii:
mai intai vanatorii-culegatori si apoi agricultorii,
apoi satele si orasele si apoi restul.
Dar un grup de popoare stau complet in afara acestei povesti:
acestia sunt nomazii, traind in stepele prea sarace pentru agricultura,
dar care sunt perfecte pentru oi, yaci si capre si care migreaza cu anotimpurile.
În multe privinte, nomazii sunt poparele care se deplaseaza cel mai usor
si care lasa cele mai slabe urme.
Dar mereu exista o exceptie de la regula!
In sec XII, stepele Mongoliei erau caminul a sute de triburi nomade rivale.
In aceasta lume de ura si violenta, s-a nascut un baiat:
se numea Temujin.
Cand Temujin avea noua ani, tatal sau a fost otravit de un trib rival.
Alungat impreuna cu mama si fratii, tanarul mongol a supravietuit culegand si vanand.
Temujin nu va uita niciodata o lectie data de mama sa:
"Fratii care muncesc separat, ca o singura sageata, pot fi usor rupti"
"Dar fratii care sunt uniti in fata lumii, ca un manunchi de sageti, nu pot fi rupti"
Unirea face puterea.
Acest singur crâmpei de întelepciune va fi la baza a tot ceea ce Temujin va realiza.
Ajuns matur, Temujin se va bate si va unelti pentru a prelua conducerea clanului sau.
Dar ambitia lui era mult mai mare!
Cea mai mare reusita a lui Temujin a fost sa uneasca triburile stepei.
Dupa ce le invingea, in loc sa le ofere exil si dezonoare,
le oferea fraternitate si impartea cu ei prada din razboaiele care urmau.
Si curand, aceste triburi rivale au fost contopite
într-un popor, o armata, calarind si luptand impreuna.
In 1206, Temujin isi ia titlul de "conducator universal", sau Gingis Han.
Apoi incepe sa-si extinda imperiul in afara Mongoliei.
In doar sase ani, armata sa matura tot nordul Chinei.
In 1215 pradeaza Beijing-ul, dand mongolilor arme pe care nu le mai vazusera inainte.
Infrangerea chinezilor ii da lui Gingis Han acces
la o noua si incredibila tehnologie militara: berbeci, scari de asediu, arbalete uriase
si catapulte care puteau lansa bombe incendiare.
Odata China inghitita de vastul sau imperiu,
Gingis isi intoarce armatele spre vest.
Va traversa Asia Centrala pentru a infrunta cel mai important adversar al tuturor:
fortele islamului.
In primavara lui 1220, mongolii ating magnificul avanpost oriental al imperiului islamic:
Bukhara.
Bukhara, ca si Merv, Bagdad si Samarkand,
era una din inimile bogate si optimiste ale lumii islamice.
Dar Bukhara nu intalnise niciodata ceva asemanator mongolilor.
Combinand tehnologia chineza cu disciplina lui Gingis Han,
teribila armata a cavaleriei nomade
produsese o noua arma, un nou soi de amenintare.
Asediul lui Bukhara va dura 15 zile, pana cand orasul devastat, se preda.
Cand Gingis va intra in Bukhara, armata sa nu va avea nici o mila.
Si Gingis insusi a fost onorat, conform obiceiului,
cu prima alegere dintre femeile capturate.
Bukhara nu era decat inceputul!
Unul cate unul, celelalte mari orase-comori musulmane au fost distruse.
In 1223, distrugerea de catre Gingis Han a imperiului musulman in Asia Centrala,
era terminata.
In 20 de ani, imperiul mongol se intindea din Beijing in est
de-a lungul tarii rus-ilor, in estul Europei,
pana aproape de portile Vienei.
Din credinta lui Gingis Han in forta unirii a rezultat cel mai mare imperiu din istorie.
Astazi, in tara sa, marele imparat razboinic este venerat ca erou national
si imortalizat de acest monument din otel de 40 m inaltime.
Se parea ca Gingis Han, dupa atatea concubine si cuceriri
a atins nemurirea intr-o maniera diferita.
In 2003, cercetatorii au descoperit o gena specifica la oamenii din Europa si Asia,
aparuta acum mai putin de o mie de ani,
intr-o zona dubios de aproape de Imperiul Mongol.
Si au tras concluzia ca, probabil 16 milioane dintre oamenii care traiesc astazi
sunt chiar urmasii lui Gingis Han.
Anihiland inima originalei civilizatii musulmane,
Gingis Han a lasat cale libera altei parti a lumii sa inceapa sa se afirme:
Europa crestina.
Comertul a inflorit intre Orient si Occident la un secolul dupa mortea lui Gingis,
o era de pace cunoscuta sub numele de "Pax Mongolica".
Tesaturi sclipitoare si condimente iuti calatoreau de-a lungul Drumului Matasii
pana in Europa din tari indepartate, dar regiunile din care ele proveneau,
China si de fapt tot Extremul Orient, ramaneau un mister pentru Occident.
Dupa victoriile lui Gingis Han, Drumul Matasii s-a deschis si pentru straini.
Curand, el va aprinde imaginatia Europei.
Genova, 1298.
Doi prizonieri politici impart aceasi celula.
Unul dintre ei este Rustichello de Pisa, scriitor de povesti populare.
Celalalt...
este un flecaret venetian care avea o istorie fabuloasa de spus.
In Rustichello, Marco Polo a gasit scriitorul perfect.
Marco Polo era o noua si aventuroasa rasa de comercinat european.
Venetia devenise placa turnanta principala a comertului dintre Europa si restul lumii.
Prosperitatea sa se construise pe o atitudine comerciala nemiloasa
si pe o productie in masa de vase in faimoasul santier naval, Arsenale.
Dar venetienii erau interesati mai putin de cuceriri, decat de afaceri.
Si intr-o lume avida de gusturi ciudate, cele mai bune afaceri le faci cu Orientul.
Flota venetiana era strans legata la o vasta retea comerciala dominata de musulmani,
care faceau afaceri nu doar cu sclavi,
ci si cu lemn, blanuri, sare si cu incredibil de valoroasele condimente.
Lumea tanarului Marco Polo era deja aromata si parfumata
cu scortisoara, nucsoara, cuisoare si piper.
Era literalmente mirosul si gustul Orientului.
Si el visa inca de tanar sa calatoreasca pe vechiul Drum al Matasii care ducea in China.
In 1271, in varsta de doar 17 ani, a primit oferta care nu vine decat o data in viata,
impreuna cu fratele si cu unchiul sau.
Din Venetia o ia spre est, fiind salutat de cel mai puternic om al Europei Occidentale:
Papa Grigore X.
Cei mai multi europeni abia daca se deplasau cativa kilometrii de locul lor de nastere.
Plecand atat de departe in necunoscut,
trebuie sa se fi simtit ca si cum s-ar fi lansat spre Luna.
Calatoria a durat mai mult de trei ani, prin desertul si muntii Asiei.
In sfarsit, in 1275, ajung la destinatie.
La curtea lui Kublai Han, in Shangdu, mai bine cunoscut sub numele de Xanadu.
Xanadu semana cu un paradis terestru.
Kublai Han era entuziasmat de civilizatia pe care o conducea.
Era un mongol devenit chinez.
Curtea sa profita de fluxul noilor idei.
Era o tara cu drumuri sigure, cu canale largi si cu fabrici de marfuri.
Totusi, a fost fascinat de musafirii din Italia si de mesajul papei.
Chiar s-a gandit sa se converteasca la crestinism...
...pentru scurt timp.
Incantat de povestile lor despre tarile indepartate,
i-a invitat sa faca parte din cercul sau restrans de diplomati si consilieri.
Marco Polo va povesti lui Rustichello
ca a calatorit in colturile cele mai indepartate ale Chinei
intr-o misiune diplomatica a conducatorului.
Mai tarziu, el va povesti lucruri uimitoare, niciodate vazute in Europa:
bani facuti din hartie,
faceau focul cu bucati de piatra neagra,
aveau obiceiul sa manance serpi si caini.
Totusi, alte lucruri la care ne asteptam,
ca betisoarele si Marele Zid Chinezesc,
erau absente din povestirile sspuse la intoarcerea sa.
In jurul unora, povestile se aduna ca mustele.
Se spune ca atunci cand Marco Polo s-a intors in Venetia
dupa 24 de ani de calatorii in China si Extremul Orient,
imbracat cu blanuri grosolane si cu matasuri murdare,
doar si-a rupt cusaturile si vesmintele,
si o avalansa de rubine si de smaralde se reversara.
Este o poveste frumoasa, dar trebuie ascultata cu precautie,
pentru ca inca de cand era in viata lui Marco Polo i se spunea,
Marco il Milione, «Marco Milionarul».
Nu din cauza bogatiei sale, ci din cauza exagerarilor sale.
Milioane aici, milioane de kilometri, milioane acolo...
In acest moment, Marco Polo ar fi putut dispare din paginile istoriei.
Dar in loc de asta, se va impune singur.
In timpul prizonieratului, Rustichello de Pisa va nota povestile colegului de celula.
Si in 1298, copii ale manuscrisului incep sa circule prin Europa,
sub numele de <>.
Si Europa a fost cucerita!
Mesajul lui Marco Polo este simplu si seductiv:
exista o lume fabuloasa si plina de oportunitati departe de Europa.
Dar asa cum europenii vor intelege curand,
era si o parte intunecata a acestei noi retele internationale.
Sapte ani dupa moartea lui Marco Polo,
o ciudata epidemie a izbucnit in China omorand un numar mare de oameni.
Foarte curand, Moartea Neagra, adusa pe vapoare, probabil de sobolani,
s-a intins in regiunea mediteraneeana si apoi mai departe.
Acelasi schimb de marfuri si oameni care facuse Venetia atat bogata,
isi lua acum o teribila revansa.
In intreaga Europa, pietele animate devin orase-fantoma, satele se golesc,
cunoasterea da inapoi, autoritatile se clatina.
Marco Polo lansase un mare si optimist strigat de raliere,
dar Europa era pur si simplu prea slaba pentru a putea raspunde.
Batrana inima a imperiului islamic fusese distrusa de catre Gingis Han.
Dar decimarea Europei crestine de catre moartea neagra
insemna ca impasul dintre aceste doua mari religii va continua.
Totodata, comertul dintre ele va continua,
mai ales intre Venetia si fabulosul oras bogat musulman Cairo.
In iulie 1324, ceva a aparut la orizont,
care va avea un efect major asupra economiei lui Cairo.
O caravana de 60.000 de soldati, 70 de camile si 500 de sclavi,
carand sceptre de aur.
In capul acestei procesiuni era un rege african, Mansa Musa,
care se ducea in pelerinaj in orasul sfant al islamului, Mecca.
I-a trebuit un an pentru a parcurge cei 3.200 km de-a lungul vastului desert
care separa restul Africii de lumea meditareneana.
Mansa Musa era regele celui mai mare imperiu african din sudul Saharei.
Mali era o societate musulmana
unde majoritatea populatiei stia sa scrie si sa citeasca
Era o tara bogata fondata pe agricultori si pescari
si pe orase comerciale ca Timbuktu si Djenne, de pe raul Niger.
Niger-ul era izvorul de viata al vastului imperiu al lui Mansa Musa.
Cara marfurile de-a lungul imperiului sau care ocupa aproape 1,5 milioane km˛.
Dar sursa cea mai importanta de prosperitate a lui Mansa Musa,
era o marfa dorita de suveranii intregii lumi:
aurul.
Mali era un El Dorado african si majoritatea lumii nu o stia.
Pana acum.
Cand stralucita caravana a lui Mansa Musa s-a oprit la Cairo in drumul spre Mecca,
a facut instantaneu senzatie.
El si insotitorii sai vor petrece trei luni in oras ca invitati ai conducatorului Egiptului,
impartind marinimos aur residentilor uimiti.
Cairo in acele timpuri, era cea mai mare piata de aur din lume.
Dar el a impartit atat de mult, incat pretul aurului s-a prabusit.
Se spune, ca din cauza bacsisului lui Mansa Musa,
economia din Cairo a fost atat de afectata, incat i-a trebuit 10 ani ca sa isi revina.
Aparitia neasteptata a lui Mansa Musa si a aurului sau a fost o revelatie.
Dintr-o data lumea devenea mai mare si mai bogata.
La sfarsitul sec. XIV, doua treimi din aurul din Europa provenea din Mali.
Gratie comerciantilor din lumea musulmana, Mali a putut intra in contact cu Europa.
Gratie calatorilor si scriitorilor musulmani, stim toate acestea.
Dar Mali nu era singura, mai existau multe alte civilizatii africane in acea epoca.
Zimbabwe, cu ale sale mari orase de piatra.
Benin, cu uimitorii sai metalurgisti,
care puteau rivaliza cu cei din Italia sau Germania din acele vremuri.
Dar aurul si somptuozitatea lui Mali au captivat imaginatia Europei.
Si in 1375, cand cartografii din Spania au facut mai multe harti
cunoscute sub numele de "Atlasul catalan",
Mansa Musa a fost desenat tronand in centrul lui Mali.
Mansa Musa literalmente a pus Africa pe hartile europene.
Ori de câte ori crestinii europeni ieseau în exterior în Evul Mediu, gaseau doar islam.
Aceste doua mari religii scrise au fost in razboi timp de secole.
Cruciadele crestine pentru a cuceri Pamntul Sfant si orasul Ierusalem, au inspirat Europa.
Dar apoi vantul si-a schimbat directia
si turcii musulmani, otomanii, au intrat adanc pe pamanturile odata crestine.
Dar in tot acest timp, propaganda religioasa a aruncat un val discret
peste infloritoarea retea comerciala si de idei dintre rivali.
Si aceasta este adevarat chiar si in momentul cel mai epic al povestii:
asediul Constantinopol-ului.
Mai, 1453.
Conducatorul otoman Mehmet II visa sa stapaneasca Constantinopol-ul inca de cand era copil.
Era o incrucisare de drumuri comerciale la marginea Europei crestine
protejata de masive ziduri romane.
Pentru mai mult de 1.000 ani, a constituit cea mai eficace aparare a lumii occidentale.
Tineau la distanta rebelii si renegatii, ca si armatele islamice.
Daca un asediu arab masiv la inceputul anilor 700 va darama zidurile,
nu mai este niciun motiv ca armatele islamului sa nu ajunga la Marea Nordului.
Exista in China un Mare Zid; acest zid era echivalentul lui in Europa.
Construit de romani pe sapte coline,
Constantinopol era considerat noua Roma si poporul sau, roman.
Era atat de mandru de trecutul sau imperial si de splendidele sale biserici.
Incluzand-o pe cea mai mare din crestinatate, Sfanta Sofia.
Orasul ramasese un pastrator al cunostintelor si ritualurilor antice.
Era hipnotizant.
Dar acum, se confrunta cu o amenintare si mai feroce.
In Mehmet, otomanii aveau un sef calm si calculat.
Era un musulman pios, avnd totusi si multi crestini in armata sa de 400.000 de soldati.
Din contra, Constantinopole era mult inferior numeric.
Armata sa care apara orasul avea mai putin de 5.000 de oameni.
Mare parte a Europei crestine era mult prea ocupata sa faca bani,
decat sa se deranjeze sa-i vina în ajutor.
Printre putinii veniti era si Giovanni Giustiniani Longo,
un mercenar din Genova si un expert al razboiului de asediu.
Cu trecerea zilelor, orasul a fost incet, incet sugrumat.
Pentru locuitorii Constantinopol-ului,
in zilele dinaintea asaltului final au fost cateva semne rele.
Preotii purtau o uriasa icoana a Fecioarei Maria pe strazi, implorand-o sa-i ajute.
Dar icoana parea ciudat de grea, a alunecat si aproape ca au scapat-o.
Semn rau!
Apoi, a fost o furtuna teribila transformand strazile in rauri, nemaivazuta vreodata.
Semn rau!
Si in sfarsit, au vazut un cer rosu nepamantean, straniu, stralucitor,
care parea ca invaluie domul Sf. Sofia intr-o culoare ca a sangelui de om.
Nu puteau fi semne mai rele !
Oamenii credeau ca orasul numit o data Orasul Domnului,
poate ca fusese parasit de Dumnezeu.
La ora 1:30, in noaptea de 29 mai, orasul a fost supus unui asalt general.
Giustiniani a adunat pe toti cei valizi ca sa apere zidul.
Ca sa tina piept, ei bine, tehnologiei crestine:
tunuri de asalt facute pentru Mehmet de catre tehnicienii unguri si germani.
Constantinopole face fata atacului implacabil timp de 5 ore.
Giustiniani a fost ranit mortal.
Panica se imprastie repede printre oamenii sai epuizati.
Valuri nesfarsite de soldati otomani se revarsa in oras.
In aceasta ultima dimineata, Sf. Sofia este întesata cu ultimii romani.
Oameni inspaimantati, batrani si copii, calugarite si nobili,
inghesuiti aici la ultima liturghie.
In inaltul altarului, preotul canta si se ruga,
dar vocea ii fu acoperita de zgomotul uriaselor usi de stejar lovite de topoarele otomanilor.
In timp ce strigatele si incantatiile preotilor din biserica erau din ce in ce mai puternice,
din ce in ce mai puternic se auzea si zgomotul topoarelor, pana cand, in final...
...portile au cedat.
Asa a fost cucerit cel mai faimos oras din lume.
Curand, Sf. Sofia, cea mai mare catedrala cestina, rasuna de rugaciuni islamice.
De atunci este o moscheie.
Mai tarziu, un Mehmet triunfal calarea pe strazile orasului.
Chiar si el a fost socat de amploarea masacrului.
Astfel, un imperiu care a supravietuit mai mult de 1.100 ani, a lasat loc otomanilor.
Crestinismul a fost inlocuit de islam.
Vestea caderii Constantinopol-ului a ajuns in restul Europei ca fulgerul
si s-a raspandit ca focul de paie.
Dar de abia se uscase sangele aparatorilor
care includeau si multi eroi genovezi si venetieni,
ca vasele au si plecat din Genova si Venetia spre Istambul-ul otoman,
pentru a negocia acorduri comerciale cu sultanul.
Abia se imprastiase mirosul de praf de pusca,
ca afacerile si-au reluat cursul normal.
Afacerile nu i-au pauza niciodata!
Cucerirea Constantinopol-ului a fost cea mai mare victorie otomana.
Dar ea marcheaza si sfarsitul unei ere.
A fost ultimul mare asediu medieval.
Dar ceea ce Mehmet nu si-a dat seama,
a fost ca regiunea cea mai avansata, perseverenta a lumii, nu mai era acolo.
Noua competitie culturala era între dezvoltatele si extrem de competitivele orase-state italiene.
Debordand acum de averea adusa de comert si de noile idei din lumea intreaga,
invatatii crestini care fugisera din Constantinopole
au gasit aceste orase animate ca fiind fortaretele cunoasterii.
Dintre zidurile lor Europa va renaste.
Renasterea.
Renasterea Europei.
Ei bine, a fost o nastere lunga si dureroasa, de aproape 200 ani.
Ni se spune ca Renasterea a fost redescoperirea stiintei antichitatii.
Si este adevarat ca in aceasta perioada
marii scriitori latini si greci se impun iar in constiinta europeana.
Dar, in realitate, Renasterea aduce multe noutati.
Noi modalitati de a construi,
noi modalitati de a picta si fabrica,
bani noi si incredere noua.
Acestea nu veneau din partea unor imperii sau natiuni-state,
ci din marile orase-state europene si, mai ales, din orasele-state din nordul Italiei.
Genova.
Pisa.
Florenta.
Venetia.
Si Milano.
1495.
De 13 ani, Leonardo da Vinci
este angajat la curtea ducelui de Milano, Ludovico Sforza.
Saptamanal, il bombardeaza pe duce cu noi idei si schite
de poduri portabile, masini de razboi,
echipament pentru plonjari subacvatice?
Talentele lui sunt prodigioase.
Inventator prolific, el mai era si muzician, inginer si artist.
Si isi gasise locul perfect pentru a-si exercita talentele.
Milano, la sfarsitul sec. XV, era orasul cel mai bogat din Italia.
Cu un duce ambitios, el oferea un cadru fertil pentru nou si asumarea riscurilor.
Familia ducelui, Sforza, facea parte din noua clasa politica
care se imbogatise din vastele retelele comerciale europene.
Ca si oligarhii de astazi, detineau bani si putere,
dar ceea ce ei cautau, era respectabilitatea.
Ludovico nu era chiar aristocrat.
Tatal sau fusese mercenar care isi scimbase mereu angajatorul.
Batandu-se pentru absolut toata lumea.
Si efectiv, el a sfarsit prin a inhata Milano.
Familia Sforza nu avea nevoie de stralucire, ci de clasa, de slefuire culturala
pentru a incerca sa faca populatia sa uite de unde se trageau.
Leonardo era platit sa faca aceasta.
Dar el nu era un angajat cu ziua.
Umplea pagini de caiete cu schite si gânduri,
atacand structurilor ascunse si paralelele curioase pe care le gasea peste tot in natura.
In timpul lui Leonardo, nu exista o diviziuneintre arta si stiinta.
Artistii studiau arta perspectivei,
se interesau de modul in care culorile se schimbau,
examinau foarte atenti structurile ascunse ale lucrurilor.
Artistii invatau cum se fac lentilele optice pentru a vedea mai in detaliu,
invatau cum se topea metalul pentru a crea o statuie.
Stiinta era doar cunoasterea si invatarea metodelor practice
care permiteau altor obiecte, inclusif artistice, sa fie facute.
Si acum, ducele ii dadea lui Leonardo sansa de a-si pune impreuna
studiile de geometrie, perspectiva si anatomia umana intr-o pictura spectaculara.
Sforza ii comanda lui Leonardo
sa picteze ultima cina a lui Hristos impreuna cu cei 12 apostoli ai Sai
pe peretele salii de mese a calugarilor manastirii Santa Maria delle Grazie.
Era o scena traditionala, pictata de mai multe ori mai inainte.
Mai mult ca orice, ducele vroia ca pictura sa fie mare si impresionanta.
Dar Leonardo si-a dat seama ca avea ocazia sa faca ceva cu totul nou.
Leonardo era obsedat de prezent si de viitor.
Era un experimantal compulsiv.
Ca si cercetatorii moderni,
era fascinat de gasirea structurilor ascunse mascate de realitate.
Nu era interesat sa priveasca inapoi.
Era interesat sa priveasca mai bine, mai intens, in jurul sau si mai departe.
Leonardo decide sa imortalizeze un singur moment dramatic:
punctul culminant al istoriei,
cand Iisus reveleaza discipolilor Sai ca unul dintre ei L-a tradat.
Fiecare postura, fiecare gest, fiecare expresie a fetei,
vor fi luate din viata reala.
Leonardo va strabate strazile din Milano cautand fete pentru discipoli.
Dificultatea cea mai mare a avut-o cu Iuda.
Se pare ca a pierdut aproape un an ca sa gaseasca pe cineva
care sa amestece atat cat trebuie cruditatea si rautatea lui Iuda.
Leonardo s-a bazat pe pe mai multe schite anatomice proprii,
pentru a capta esenta expresiei umane.
Incet, pictura si personajele sale incep sa apara.
In sfarsit, dupa trei ani de munca epuizanta, "Cina cea de taina" a fost terminata.
Arta si stiinta se amestecasera intr-o miraculoasa armonie.
Leonardo umanizase disciplinele facandu-le martorele unor emotii pure.
Surpiza.
Nemultumire
Manie.
Inspirandu-se din scoala islamica a opticii si perspectivei,
atrage privirele spre Hristos, care este in centrul mesei.
Totul iradiaza dinspre El.
Pentru cei care o vedeau pentru prima data, trebuie sa fi seamanat cu o halucinatie.
Asezati pentru a manca in aceasta camera, trebuie sa se fi simtit atrasi de Cristos,
ca si cum ar fi stat si mancat impreuna cu Hristos insusi.
In acele vremuri a fost socul noutatii.
Leonardo ramane portdrapelul noii increderi a Europei crestine.
Dar progresul sau pana la Renestere e mai mult decat o simpla poveste europeana.
Acest colt retras de lume absorbea ideile noi din toata lumea.
Unele noroaie erau acum pavate cu marmura,
iar gârla era plina cu comercianti si aventurieri.
Europa era gata sa-si ia zborul.
In episodul urmator:
Era jafului.
Exploratori,
cuceritori
si nasterea capitalismului.
Daca doriti sa stiti mai multe despre trecut, puteti comanda brosura gratuita numita
"Cum sa stiu despre aceasta?"
Doar telefonati la:
Sau duceti-va pe:
si urmati link-urile Open University.
(: SDR :)